Priča počinje na obali jezera Komo,
pre mnogo godina, tokom onog poslednjeg, prelepog leta pre početka rata.
ODMOR NA JEZERU KOMO
Prevod: Ljubodrag Mrđenović
Zdravo.
Odlazak na jezero izgledao je kao povratak kući.
Svi su bili veoma druželjubivi, svi su bili dobrodošli.
Vila Balbijanelo se po ceo dan kupala u odsjaju sunca u jezeru,
koje je grejalo neobično jako za kraj aprila.
Šta je bilo? Bežite?
Dobar dan, gđice Bentli. - Idemo u Belinconu po novu dadilju.
Naravno. Zaboravila sam. - Nadam se da će biti stroga.
Kad ćete se vratiti? - Sutra po podne. Na vreme za čaj.
Nedostajaćete mi za večerom. - Doviđenja, gđice Bentli.
Takođe, gđice Bentli. - Doviđenja.
Doviđenja! - Ćao!
Otac i ja smo šesnaest godina svakog leta dolazili ovamo.
Na neki način mi je čudno što vila i dalje postoji.
Trebalo bi da je umrla s njim.
Dosad sam bila jedini gost iz Engleske. Prilično usamljenički. Sve do danas.
Danas imamo pridošlicu. Sviđaju mi se njegove uši.
Posetili ste Oksford? - Da. Prelep je.
Oksford mi je omiljeni engleski grad.
Reke prelepo teku kroz njega. - I onaj prelepi most i labudovi.
Želela bih takav most u bašti.
Bojim se da bi bilo čudno kad bi se pojavio na carini.
Sledeće će poželeti krov od slame.
Majore, recite mi odakle ste tačno? Mislim, iz kog grada?
On je Englez. Major Vilšor.
Dobro jutro, Enriko. - Dobro jutro, gđice Bentli.
Šoljicu kafe, molim vas. - Odmah, gđice Bentli.
Majore Vilšore?
Vilšou. Da. - Oprostite.
Mogu li da pogledam novine? Neću ih zadržati, samo da nešto vidim.
Naravno. Samo izvolite. Nažalost, prošlonedeljne su.
Navikla sam da budem van tokova.
Da li je dobra? Cena akcija?
Bolja nego pre. Hvala vam. - Ne treba.
Da li biste mi se pridružili? - Ne bih da vam smetam. - Nećete.
Lepo je ponovo govoriti engleski. - Sinoć ste bili okruženi engleskim.
Da, ali američkim. To nije isto.
Nekad nas je ovde bilo mnogo.
Očigledno ste ovde bili i ranije. - Mnogo puta.
Gde us oni sada? - Ne znam.
Verovatno ih nema zbog priča o ratu.
Ostajete duže? - Ne znam.
Porodica vas čeka kod kuće? - Postavljate mnogo pitanja.
Oprostite. To je bilo veoma nepristojno s moje strane.
Moram da idem. Kasnim.
Hvala vam za kafu. - Nema na čemu.
Da popijemo piće večeras? U 19.30?
Hvala.
Recite mi, majore, zašto nosite dva reketa za tenis?
Nikad se ne zna ko bi mogao pristati na jednu partiju.
Ostaću mesec dana.
Uvek sam bila slaba na muške uši, a majorove su me opčinile.
Ima uši ljubaznog i prijatnog čoveka. Pitam se da li grešim.
Ko je? - Gđice Bentli.
Dobro došli natrag. - Hvala.
Gđice Bentli, zadovoljstvo mi je da vam predstavim
šarmantni, novi dodatak našoj srećnoj porodici.
Gđica Bomont.
Izvinite me, dame. Moram se presvući za večeru.
Niste onakvi kakvim sam vas zamišljala.
Stara i izborana?
Ne delujete strogo.
Niste me videli na delu.
Žao mi je što vam smetam, ali imate li nešto za jelo? Umirem od gladi.
Imam malo keksa ako želite.
Samo to mi je ostalo. - Bilo šta.
Uđite. Izvinite zbog nereda.
Evo ga.
Dolazite li iz daleka? - Ne. Iz Švajcarske.
Tamo sam bila da završim školu. Umalo ona mene nije dokrajčila.
Odustala sam nakon par semestara. - Niste želeli da se vratite u Ameriku?
Majka još nije spremna za mene. Proterana sam u Evropu na školovanje.
I sad radite kao dadilja? - Uveravam vas da to nije moja ideja.
Vi ste fotograf?
Zavisi koga pitate.
Cigaretu? - Ne, hvala.
Kako je ovde? - Meni se sviđa, ali ja nisam mlada kao vi.
Pa...
Valjda ću naći nešto da ispunim dane. - Nadam se da hoćete.
Ne bih volela da se dosađujete.
Uskoro će večera. Bolje da krenem.
Hvala vam na pomoći.
Tu ste.
Evo me. - Mislio sam da ste zaboravili da treba da se nađemo na piću.
Pretpostavila sam da je u pitanju poziv, a ne naređenje.
Zaboga, naljutila sam vas.
Uši su vam pocrvenele.
Molim? - Proučavam uši. Vaše su pocrvenele.
Kakva besmislica, gđice Bentli.
Polaskana sam, majore. Znate kako se zovem.
Gđice Bentli.
Dobro veče. - Dobro veče.
Ne, ne, i one idu s nama, ne mogu izaći na kraj s njima.
Oni su mali anđeli.
Zar nije tako, gđo Boniconi? - Zašto da ne?
Prijatno. - Hvala.
Džulija, vreme je za spavanje. - Da, da, idemo.
Laku noć. - Laku noć.
Laku noć, anđelčići.
Laku noć.
Nismo se upoznali. Ja sam major Vilšou. Drago mi je.
Gospođica Bomont. - Francusko ime. Iz Galije?
Da, s majčine strane. - Ostajete duže?
Nekoliko dana. - Ni je ne ostajem dugo.
Vraćate se supruzi?
Nažalost, ne.
Idemo, anđelčići.
Anđelčići? Pitam se da li ovi anđelčići veruju u magiju.
Divno! Imali smo naporan dan i vreme je za spavanje. Laku noć, majore.
Laku noć. - Laku noć.
Gđice Bentli, da li biste povezli ove dame u Lido, da se ne izgube?
Biće mi zadovoljstvo. - Ćao.
Dobro jutro, majore. Dobar meč? - Jutro. Nemam pravu konkurenciju.
Zaboga. Toliko ste dobri? - Zapravo, oskudevam u partnerima.
Igrate li vi?
Nisam igrala godinama. - Možemo probati ako želite.
Ne znam baš. - Dajte, gđice Bentli.
Ne stidite se. - Rezervisaću nam teren. Odgovara li vam danas po podne?
Navijamo za vas, draga.
Odmah se vraćam. - U redu.
Vi ste ih zvali?
Samo sam bio druželjubiv. - Volela bih da nema toliko ljudi.
Biću veoma nežan.
Hrapava ili glatka strana? - Glatka.
Hrapava. Ja serviram.
Dobro. Zaigrajmo.
Dajte je meni.
Izvolite, gospođice.
Hvala. Izvinite.
Izvinite!
Bravo! - Trideset prema ništa!
Nisam znala da već računamo! - Naravno da računamo.
Bravo!
To!
Izvinite.
Četrdeset prema petnaest!
Aut!
Četrdeset prema trideset!
Tako je! - Izjednačenje! Izvinite.
Izvinite!
Hoćete li, molim vas, prestati to da govorite?
Gospođica Bentli! Gospođica Bentli!
Dobro ste? - Uzećemo je kasnije. - Bogami nećemo.
Lopticu, molim vas!
Nisam rekla da ne znam da igram, već da nisam igrala godinama.
Nije bitno. - Izgleda da jeste.
Pred svim onim bednim Italijanima.
Nisam znala da će oni biti tamo, kao ni vaši prijatelji.
Ohrabrivali ste ih! - Gluposti!
Najmanje milion puta sam joj rekla da ne dira vodu. Prokuvaj je.
I opet je hvatam kako prinosi čašu ustima. Umreće zbog svoje tvrdoglavosti.
Njihove cevi nisu kao naše. Mislim, nisu iste.
Dobro veče. Kakav je bio vaš dan?
Savršen, majore. - Baš mi je drago.
Enriko, lepo je videti te.
Povratnu kartu do Belađa. - Jedna i po lira.
Hvala.
Dobar dan, gospođo.
Mogu se praviti da vas nisam videla. - Sad je kasno za to.
Izvinite.
Mir? - Mir.
Hvala bogu.
Prelepo je.
Moj otac je obožavao ovo jezero. - Znači, s njim ste dolazili ovamo.
Naslikao je svaki mogući pogled.
I ja pomalo slikam, kad imam vremena.
Otac je bio dobar slikar. Ništa preterano.
Slikao je zajedničke portrete, kuće, konje i slične stvari.
Slikao je jednu vojvotkinju one noći kad je umro.
Sledećeg jutra tražila je povrat novca.
Njemu to ne bi bilo čudno.
Ali vama jeste. - Da.
Dugo ga nema? - Od januara. Godinama je bolovao.
Žao mi je.
A vaša majka? - Pobegla je kad sam bila dete.
Ne bih znala ni da je opišem.
Dakle, sami ste.
Baš te radoznali, majore. - Smeta li vam?
Otac mi je govorio da je bolje posmatrati nego da vas posmatraju.
U vašem slučaju to je protraćena filozofija.
Ne verujem laskanju.
Trebalo bi da pokušate. Uopšte niste loši, gđice Bentli.
Taj kompliment razumem.
Moramo paziti na vreme.
Sad je 15 h. Trajekt polazi u deset do četiri.
Bolje da ne zakasnimo. To je poslednji.
Ruke i uši.
Slaba tačka mog oca. Nije ih mogao dobro naslikati.
Mnogo možete reći o nekome gledajući njegove uši.
Da. Moje, na primer.
Crvene su. - Samo kad ste ljuti.
Ali su stvarno veoma lepe.
Mislim da treba da se vratimo. - Tako je mirno ovde.
Šta ste rekli koliko je sati? - Tačno 15 h.
Pet minuta do četiri. - Moj sat je uvek tačan.
Sedite! - Bože!
Zaboravila sam da ga navijem.
Sedite već jednom!
Nemojte tako brzo! - Pokušajte da održite korak!
Ne mogu. Daleko je. - Imate li drugi predlog?
Gospođo, kuda idete? - Molim?
Jeste li se izgubili?
Zakasnili smo na brod, mojom krivicom.
Dug je put da idete peške. Povesću vas.
Ne znam. - Vaš muž može sesti kod mene.
Nisam njen muž! Pobogu! - Majore, vi idete sa mnom.
Neću. Budite razumni, gđice Bentli, i ostanite ovde sa mnom.
Majore, ja uopšte nisam razumna.
Ćao! - Ćao!
Vozaču! Stani! Stani!
Onaj čovek, on vam je momak?
Nikako!
Nije moj tip.
I ja sigurno nisam njegov.
Ko je vaš tip?
Pomerite se! Pomerite se, prokleti bili!
Pomerite se!
Zdravo, Enriko!
Zar nije bilo odlično, majore? Nisam se ovako zabavila godinama.
Znao sam da ste čudni, ali ovo prevazilazi sve puteve.
Granice. - Šta?
Gđice Bentli?
Gđice Bentli, Mariolina je.
Gđice Bentli? - Marija.
Koliko je sati?
Jedanaest!
O, dođavola!
Otkud ovo?
"Novo pomirenje."
Spremni? Predivno!
Enriko, lep osmeh.
Hvala. - Hvala.
Zar nećeš gore?
Naruči mi džin. Odmah se vraćam.
Gospođo.
Džin i vermut.
I bokal prokuvane vode.
S mnogo leda.
Moram da vas upozorim. Led se ne pravi od prokuvane vode. - Gđice Bentli,
uopšte me nije briga.
Zdravo. Kako je prošla ekspedicija?
Išli smo na pijacu.
Pitali bismo vas da nam se pridružite, ali niste sišli na doručak.
Bojim se da sam se uspavala.
Lepo od vas što ste poslali cveće.
Trebalo je da i ja učinim nešto slično. - Ponekad izgubim smisao za humor.
Nedostajaće mi ovo mesto. - Nadam se ne još.
Idem ujutro.
Ali tek ste stigli. Osim toga, lepo ste se uklopili.
Lepo od vas što to kažete, ali sve je organizovano. - Onda otkažite.
Život nije tako jednostavan, gđice Bentli. Da jeste, uradio bih to.
Nego, s obzirom na pomirenje, da li biste večerali sa mnom?
Hvala vam. Da. To bi bilo divno.
Odlično. U 19.30?
Obično ne pravim istu grešku dvaput.
Gđice Bentli, pridružite nam se.
Dobro veče, gđice Bentli. - Ćao.
Paru za misao vašu?
Dobro. Dinar.
Znači, sutra odlazite?
Bojim se da je tako. Posao zove.
Ali nisam siguran da posao ne ide bolje kad ja nisam tamo.
Možda volite da se osećate potrebnim.
Možda i zato što sam tek nedavno dozvoli sebi da odem bar nakratko.
Možete li ostati još bar malo?
Ne. Napravio sam plan i držim ga se.
Zar nemate nijedan razlog da se vratite u Englesku?
Ni jedan jedini.
Recite mi, jeste li se ikad udavali?
Nisam. Udala bih se, ali on je već imao ženu.
Trajalo je četrnaest godina.
Preraslo je u pravu naviku. Kad je ona konačno umrla,
mislim da se nije mogao suočiti...
Ionako ga više nisam videla. Jeste li se vi ikad ženili?
Pre rata sam bio veren,
ali nakon njega sve je bilo drugačije. U ratu sam izgubio mnogo prijatelja.
Posle toga mi je bilo teško da se vežem za bilo koga.
Izgleda da smo oboje bili nesrećni u ljubavi.
Možda je bolje da se držimo tenisa.
Majore, kočija vas čeka.
Dragi bože, šta je ovo?
Ne mogu dozvoliti da moj prijatelj ide taksijem.
Zadovoljstvo mi je da vas lično odvezem do stanice.
Ljubazno od vas. Sigurni ste? Daleko je. - Zapravo, vi meni činite uslugu.
Moja porodica danas ide u Lido, a ja ne uživam u tome.
Gđice Bentli, želite li da pođete s nama, da se oprostite?
Ne, havala. Nisam baš dobra u tome.
Nema veze. Majore, moramo da pođemo ili ćete propustiti voz.
Znači, rastajemo se.
Izgleda da je tako.
Izvinite!
Majore!
Dragi majore, žao mi je što odlazite pre nego što smo se bolje upoznali.
Zaista šteta. Izvolite.
Mali suvenir.
Bolje da ne zakasnite na voz!
Zdravo.
Zbogom!
To je bilo okrutno.
Zašto? Otišao je srećan, zar ne? - Ozbiljno vas je shvatio.
Završili ste? - Da.
Voćna salata? - Ne, hvala vam. - Torta?
Šlag s prelivom? - Ne, hvala.
Niste gladni? To nije dobro.
Premršavi ste.
Zdravo.
Majore! Majore!
Majore, jeste li tu?
Izvinite.
Pogrešna soba. Izvinite.
Pobrkali ste vreme polaska?
Nisam.
Znači da ste promenili planove?
Jeste li dobro? - Da. Odlično.
Dobro, hoćete li mi reći? - Šta da vam kažem?
Zbog čega ste se predomislili? - Tako je.
Ne znam.
Neočekivani nagon.
Vi verovatno nemate tako nešto. - Ma, dajte, majore.
Oboje imamo divlje i neobuzdane nagone.
Da. Ponekad jedan od njih zaustavi sve ostalo, poput nekog glasa.
Nisam sigurna... - Da li osećate...
Izvinite. Osećam li šta? - Da je život predodređena putanja.
Bože, nadam se da nije.
Koliko ćete sad ostati?
Nećete nedostajati svojima? - Ne baš.
Imam svoju firmu.
Industrijska proizvodnja lakih metala.
Manje-više, sve radi samo. - Mislila sam da radite u vojsci.
Davno pre i jesam. - Znači možete ostati ceo mesec.
Ili bar dok ne osetite neki novi nagon.
Pa...
Da. Videćemo.
Ej, zujalice!
Iznenađeni ste što me vidite?
Moram pripaziti, inače će trik postati bajat.
U vezi s onim što ste rekli, da nismo imali priliku da se bolje upoznamo.
To sam rekla? - Da. Pamtim svaku reč.
Gđice Bomont, koliko ostajete? - Zaista ne znam.
Popićete večeras sa mnom piće? - Pa...
Majore!
Gđice Bentli.
Zdravo. Zdravo.
Zdravo.
Treba li vam nešto iz grada? Idem da kupim neke stvarčice.
Trebaće mi nešto da obučem pošto ostajem još mesec dana.
Ne, hvala.
Želite li da povedem decu? - Ne želim da vas opterećujem. - Ma, nikako.
Gđice Bomont!
Otišli su pre sat vremena. Neće se vratiti ceo dan.
Boniconijevi.
S gđicom Bomont, naravno.
Znam, rekla mi je. - Nije trebalo da ustajete ovako rano.
No dobro.
Ne mogu sedeti ovde ceo dan.
Majore? - Dobro jutro, gospođo.
Samo da vam kažem da neću biti na ručku.
Idete nekud? - Hteo sam da odem do Menađija.
Ako požurite, stići ćete gđicu Bentli.
Postoji li autobus do Trumetsa? - Autobus?
Naravno.
Ej, stanite! Stanite!
O, ne!
Majore, poruka za vas.
Hvala.
Čekate nekoga? - Da. Gđicu Bomont.
Idemo na plivanje u jedanaest sati.
Koliko je sad? - Prošlo je petnaest minuta.
Ne voli da ustaje rano kad ima slobodan dan. Mnogi ljudi to ne vole. - Da.
Da li biste vi...
Ne. - Zovete me na plivanje?
Da.
Da. Oprostite. Naravno da vas zovem.
Hvala.
Hoćemo li?
Tu si. Gde si bio? - Čekam od jedanaest sati.
Mislio sam da si se predomislila. - Bila sam ovde, pored olupine,
kako si i rekao.
Zaboga.
Veoma mi je žao.
Dobro... Idemo li?
Idem da iznajmim ležaljke.
Budite fini prema njemu. - Vi budite ozbiljni.
On je ozbiljan u vezi s vama. - To je njegova propast.
Verovatno ste u pravu. - Mogla bih ga upoznati s mamom.
Zaista tužno. Tako bogat čovek, a usamljeno korača u propast.
Samo dve s leve strane. Možete li da delite?
Zaista mi je žao.
Uveče se ništa ne dešava. Mislio sam da napravim mađioničarsku predstavu.
Deci se sviđa ideja. Zar to ne bi bilo zabavno?
Odlična ideja. Mogli biste učiniti da jedna od nas nestane.
Idete li? - Prohladno je.
Nisam znao da tako dobro plivate.
To sam ja, Vitorio. Sećate se? - Zdravo.
Sedi.
Nisam vas pre viđao na Lidu. Kako ste pocrneli?
Vi obično dolazite ujutro, a ja po podne, dok vi dremate.
Hoćete li na piće sa mnom?
Mislim da se mom prijatelju to neće dopasti.
Zna biti ljubomoran. - To je dobro.
Nisam sigurna.
Previše ste blizu.
Vitorio! Vitorio.
Šta se dešava?
Oprostite.
Izvinite.
Gospođo fašista, da vas slikam. Osmeh, molim vas.
Povređeni ste.
Odvešću vas kod sestre. Pomoći će. Ona je medicinska sestra.
Nije to ništa. - Ovde nije bezbedno. Brzo, gospođice! Moramo ići! Brzo!
Dobro sam. Možete me pustiti. - Moja sestra je doktor.
Moram se vratiti. - Zašto uvek nekud žurite?
Nije tačno. - Onda uradite kako vam se kaže.
Sorela!
Izvolite.
Ne znam gde bi mogla biti.
Voli da nosi mušku odeću.
Trebalo je da znam. Dajte mi ključ.
Mogu majka da vam budem. - Engleske devojke Italijanima su suvo zlato.
Ja sam žena. Postoji razlika.
Ja sam Italijan.
Nećete se pokajati.
G. Balcari.
Uopšte niste džentlmen.
Veoma ste jaki. - I vi ste, ali nećete me povrediti.
Bolje bi vam bilo da mi date ključ.
Ne razumem vas.
Molim vas.
Vraćate se svom majoru?
Da s njim vodite ljubav?
Ili on više voli lepu devojku? Onu mlađu?
Vreme je popodnevnog odmora. Šta mislite da oni sad rade? - Ništa tako, uveravam vas.
Vaš major...
Biće veoma ljut ako pomisli da ste bili sa mnom? - Neće poverovati u to.
Da, ali siguran sam da bi bio ljubomoran.
Da li bi vas on zanimao da nema one devojke? - Da. - Da?
Ne. - Ne?
Ne znam. - Želite li da mu kažem?
Da se niste usudili.
Samo želim da pomognem. Izvinite!
Mama!
Vitorio, da li biste voleli da vas fotografišem?
Zašto? - Nije bitno. Volim da fotografišem.
Dobro. Dobro!
Tamo.
Tamo? - Tamo.
Tamo.
Ovo nije moja soba.
Ovo je soba mog prijatelja Gvide.
Moj otac pravi gume za motore u Milanu.
Napravio je ugovor s vojskom. Kad počne rat, postaćemo milioneri.
Sigurna sam da hoćete.
Jeste li čuli za Hatfild?
Malo mesto pored Londona? Živeli smo tamo godinu dana.
Bilo mi je lepo tamo. - S mladim Engleskinjama.
Recite mi, zašto se toliko njih zove Doris?
Prelepo.
Baš prelepo.
Otkud znam, ja se ne zovem tako.
Jesmo li završili?
Tako brzo?
Hoćete li ponovo doći? - Ne verujem. Hvala.
Moram da idem. Uz malo sreće, pitaju se gde sam nestala.
Želite li da vas odvezem?
O, da. Da.
Gđice Bentli, jeste li dobro? - Naravno da jesam.
Pitali smo se šta se desilo. Major je rekao da ste nestali s plaže.
Bila je velika parada. Mislili smo... Ne znam, to ne liči na vas.
Čak sam i policiju zvala. - Nije trebalo. Baš ste ljubazni.
Mogu paziti na sebe. - Sigurna sam da možete.
Drago mi je što niste uplašeni, ali ja...
Ja jesam.
Toliko toga se dešava.
Šta god da se desi, želim da znate da će ovo uvek biti vaš dom.
Hvala vam, gospođo.
Pođi sa mnom. - Da, gospođo.
Jutros ste nestali u sekundi. - Zaista? - Zaista.
Nisam želela da se namećem. - Ne znam zašto to kažete.
Nas troje smo došli zajedno i mislio sam...
A niste se pojavili ni na ručku. - Bila sam u kafeu.
S mladim Italijanom? - Da. Veoma je fin.
Nisam mislio da ste tako laki.
Hiljade žena dalo bi sve za nekoga poput njega.
Iznenadili ste me. On je veoma mlad. - Gđica Bomont nije ništa starija.
Ne znam o čemu govorite. - Žao mi je što sam vas naljutila.
Niste.
Zabrinuli smo se, ništa više.
Sasvim razumljivo, s obzirom na politička dešavanja.
Mogli su da vas povrede.
Gđice Bentli, što se tiče predstave,
potreban mi je saradnik za jednu tačku.
Stvarno?
Šta ona podrazumeva?
Mogli bismo sutra uveče da vežbamo?
Ne mogu sutra. Idem u Komo na večeru.
Sa svojim Italijanom.
Ko je? Uđite!
Majore, vi ste. - G. Bonaconi nas čeka u autu.
Poslali su me da vidim da li ste spremni. - Pokušavam da obučem ovu dečurliju.
Zakopčaj to ili ću te udaviti.
Da je probudimo? - Neka spava.
Potrebno joj je to nakon onog juče. Jadna starica, mora da je iscrpljena.
Starica?
Krava jedna.
Zdravo.
Pitala sam se gde ste.
Nisam vas videla ceo dan. - Većinu vremena bili ste s majorom.
Rekao mi je da idete u Komo na večeru. - Vesti brzo putuju.
Bože dragi!
Vi ste ga slikali?
Opasnica jedna!
Ko bi rekao!
Insistiram da mi sve ispričate. - Sve ću vam ispričati kasnije.
Sad ne mogu. Zakasniću na večeru.
Fotografije onog mladića? - Da. Odličan je fotograf.
Njega bih svugde prepoznala. - Bez košulje?
Nisam izbliza proverila.
Ona je zaista nešto.
Vi žene ste zaista neverovatne. Ne prestajete da me iznenađujete.
Odlično. Ne bih volela da sam predvidljiva. Poput vas.
Sve što vi radite je tako...
Očigledno.
Nekim devojkama se to sviđa. Pruža im osećaj sigurnosti.
Gđica Bentli je rekla da ste bogati. - Zaista?
Nije imala pravo to da kaže, zar ne?
Mislim da je želela da se zainteresujem za vas.
Da li je uspela?
Voleli biste da znate, zar ne?
Prilično mnogo pijete.
Zar niste i vi u mojim godinama?
Znate li na šta me podsećate tako utegnuti i uspravni?
Recite mi. Na šta?
Na svećnjak.
Svećnjak.
Verovatno bih mogla da vas oduvam.
Bože, kako mi je dosadno.
Želim da se zabavim.
Hajde da plešemo. Hoćete li?
U ovoj mrtvačnici?
Svećnjaku!
Ovako se pleše!
Hajde, starče! Pokaži od čega si!
Hajde, svećnjaku! Zapali se!
Ako mislite da me poljubite, poljubite me.
Prestanite da me pipkate.
Idiot!
Trebalo bi da ste u krevetu.
Ko je? - Imate li minut, molim vas?
Veoma sam zauzeta.
U vezi sa večerašnjom predstavom.
Nadao sam se da mi možete pomoći.
Volela bih da nađete nekog drugog.
Samo vama verujem. - Užasna sam u tim stvarima.
Veoma je jednostavno.
Vidite, zamoliću...
Zamoliću sve da napišu nešto na papiriću.
Kao, na primer:
"Da se pridružimo damama?"
Potom ih saviju i stave u kovertu.
Da bi trik uspeo, moram znati šta ćete vi napisati.
To zvuči kao varanje. - To je samo igra.
Uradite to za decu. - Ona mala čudovišta?
Dobro. Onda za mene.
Molim vas.
Recite prvo šta vam padne na pamet. - Proleće u planinama.
Vrlo dobro.
Fantastično. Proleće u planinama.
Vrlo dobro. Hvala.
Izgleda da curite, majore. - Zaboga!
Dođavola.
Još ne znam da izvedem kako treba.
Dame i gospodo,
ukoliko biste mi pružili priliku, izveo bih nekoliko magičnih trikova.
Dame i gospodo, mađioničar Paulo bi rado pozajmio jedno jaje.
Može li mi iko naći... Čekajte, mislim da vidim jedno.
Hokus-pokus.
Kako prelepo jaje. Hvala ti.
Staviću ga u šešir. Dobro ću ga čuvati. A sad...
Bože dragi, pa i ti imaš jedno.
Bravo! - Kako pametno. Divno.
Mislim da mi je potrebno još jedno.
Gđo Boniconi, kako divno od vas.
Tri prelepa sveža jajeta.
Sad mi je potreban moj magični štapić.
Magične reči: abrakadabra, džak krompira, govedina i kupus.
I evo ga!
Bravo!
G. Boniconi, da li biste podelili ovo umesto mene? - Sa zadovoljstvom.
Hvala vam.
Izvolite. Gđice Bentli.
Lako je. Svako od vas nek napiše neku jednostavnu frazu, poput:
"Vrane mu popiše mozak" ili "Bolje ikad nego nikad".
Stavite ih u kovertu, zapečatite, a ja ću vam bez otvaranja reći šta piše u njima.
Nešto jednostavno. Svetlo.
Svetlo. Svetlo.
Gđice Bomont. Hvala vam.
Gđice Bentli.
Spreman sam da čitam vaše misli.
Prva koverta.
Da, da. Mislim...
Da, mislim da mogu da prodrem u ove misli.
U ovoj koverti piše...
"Proleće u planinama".
Da li je neko to napisao?
"Proleće u planinama"?
Ja sam.
Svećnjak.
Tako je. "Proleće u planinama".
A sad... Sledeća koverta.
Da. Mislim da...
Budite strpljivi, dame i gospodo. Reči su...
Da li je neko napisao "svećnjak"?
Neko?
Ja sam.
A sad...
Mislim da nešto nije u redu.
Veoma mi je žao.
To bi bilo sve.
Hvala vam, majore, za prelepu predstavu.
Veoma je ljubazan što nam je ovo priredio.
Bravo!
Sad nešto što nije tako lepo.
Moj dragi g. Boniconi prekosutra se s porodicom vraća u Milano.
Baš mi je žao.
Ali nećemo tugovati. Ovo je posebno veče za dobre prijatelje.
U trpezariji smo organizovali zabavu
kako bismo proslavili ovo divno i magično veče.
Za našu dušu.
Povratak u srećne trenutke! - Bravo!
Hvala, majore.
Gđo Fašoli, hvala vam.
Imam odličnu ideju. Šta kažete na piknik?
Oproštajni piknik sutra u planinama? Sviđa li vam se ideja? - O, da.
Problem je što u mom malom autu nema mesta za sve.
Možemo iznajmiti jedan. Major i ja bismo išli njime.
Pozovite svog dečka Italijana. I on vozi, zar ne? - Dečko Italijan? To je divno!
Samo smo plivali zajedno.
Mislila sam da ste išli na ručak. Ili beše večera. Imate i fotografije.
Naravno. Pozovite ga. Koristiće nam još jedan auto.
Kako se zove? - Balcari. Vitorio Balcari.
Fin mladić. Znam mu oca. Majore, ono s kovertama je bio odličan trik.
Hvala vam. - Kako ga izvodite? Lako. Mator je kao Biblija.
Laku noć.
Samo malo, mlada damo. Šta ste hteli onim da kažete?
Tu šalu sam čula u školi. - Ne budite pakosni! On misli sve najbolje o vama!
Onda je idiot! - Nije! Ljubazan je! Možda se previše trudi.
Trebalo je samo malo da mu udovoljite.
Kad vam toliko znači, zašto mu vi ne udovoljite?
Da li je sve u redu?
Izvinjavam se. - U redu je. Trebalo je da zaključam.
Ne. Trebalo je da kucam.
Izvinite zbog onoga sinoć.
Verovatno sam zaslužila. - Verovatno jeste.
Podsećate me na moju majku.
A vi mene na moju.
Major bi sad ponudio primirje.
Primirje.
Davala si mu lažnu nadu da bi napravio budalu od sebe. Priznaj.
To je zahvalnost koju ću dobiti?
Da mu nisam davala lažnu nadu, ne bi dosad bio ovde, zar ne?
Istina?
Istina.
Dobro jutro svima! Kakav divan dan!
Dobro jutro, majore. Vitorio.
Ne kasnim? - Ne, ne.
Za naš odmor! - Živeo!
Prelepo! - Majore, hoćete li nam opet doći?
Nadam se da hoću. - Gđica Bentli svakako hoće.
Videćemo. - Vama se sigurno Komo više sviđa?
U Komu je lepo, ali ne koliko ovde. Zar ne, Vitorio?
Mrzim Komo. Dosadan je.
Najlepše mesto u Italiji u kom sam bio jeste gradić
u dolini između Bolcana i Venecije. Tamo uzgajaju duvan.
Baš sam glup, ne mogu da se setim kako se zove. - Venecija.
Vitoriova porodica tamo ima palatu. - U Veneciji?
Moji imaju četiri kuće i 27 sluga.
Nećete ih imati još dugo, zar ne? Svi će morati da idu u rat ako izbije.
U pravu ste. Ova zemlja nije samo za turiste.
Očeva fabrika radi 24 sata na dan za potrebe vojske.
Uskoro ćemo svi biti u uniformama. - Iskreno se nadam da neće biti tako.
I ja.
Ovo je prelepo mesto i prelep dan. Zašto razgovaramo o tome?
Potpuno ste u pravu. A osim toga,
izgledam smešno u uniformi.
Ko će igrati kriket sa mnom? - Odlična ideja.
Divno. Idemo, majore.
Vitorio, igraš i ti.
Znate šta?
Boniconijevi su me otpustili.
Izgleda da ipak nisam najbolja dadilja na svetu.
Baš mi je žao.
Ne lažite.
Znači, idete kući? - Zaboga, ne!
Majka bi sredila da me uhapse. Već misli da sam propalica.
Verovatno je u pravu.
Šta ćete onda da radite?
Kad se jedna vrata zatvore...
Srećno!
Kasniš.
Kuda ćete?
U šetnju.
Paru za vašu misao.
Koliko još ostajete? - Dva dana.
Dva?
Mislio sam da rekoste da ostajete ceo mesec. - Jesam.
Ali predomislila sam se.
Dođavola.
Moramo krenuti kući!
Ovo je radio BBC iz Londona. Sad je 18 h.
Danas je Vinston Čerčil imao sastanak sa fon Ribentropom,
nemačkim ministrom spoljnih poslova,
na kome su razmatrali mogućnost englesko-nemačkog saveza
u kome bi Nemačka štitila Britansko carstvo.
Zauzvrat, Nemačka je tražila da joj se vrate njene kolonije
i da joj se da sloboda da radi šta želi u Istočnoj Evropi.
Čerčil je jasno stavio do znanja da britanska Vlada ne prihvata takve uslove.
Velika Britanija neće izgubiti interes za stanje u državama na kontinentu
niti će omogućiti Nemačkoj da dominira Centralnom i Istočnom Evropom.
Fon Ribentrop je izjavio da je Firer odlučan i da ga ništa neće zaustaviti,
te da je rat neizbežan.
Mogu li vam se pridružiti? - Da.
Deluje fino. I ja ću isto, molim vas. - Odmah.
Vi slobodno počnite.
Zaista je toplo, s obzirom na to da je tek maj.
Bio je ovo baš vreo mesec. - Da. Čak i Italijani to kažu.
Bilo je baš vrelo.
Bez Boniconijevih je ovde baš tiho.
Da, baš su veseli, zar ne?
Vi prvi. - Samo sam htela da kažem da ste ustali ranije nego inače.
Mislili ste ići na plivanje? - Ne. Hteo sam ponovo u planinu.
Kažu da autobus vozi skoro do kraja.
Da li biste pošli sa mnom?
Zaista bi trebalo da se spakujem. - Nećemo dugo. Vratićemo se do 15 h.
Ne mogu. Zaista imam mnogo posla.
Imate vremena i sutra. Kad vam voz kreće? - Imam još nešto.
Moram da potvrdim povratak. Imam kartu s otvorenim povratkom.
Trebalo je da to uradim još juče. - Dobro onda.
Pretpostavljam da biste se radije oprostili s Komom.
Majore.
Zaboga!
Šta je?
Uši su vam potpuno pocrvenele.
Znate šta?
Ako ne ostanete ceo mesec, baciću vas u jezero.
Čikam vas da to uradite.
O, da. Jezero je zaista čarobno.
Jer kad smo se poljubili, mogla sam se zakleti da se čula muzika.
Rat se završio i vratili smo se. Na naše zadovoljstvo, vila je i dalje tu.
Sinoć smo pili šampanjac i nazdravljali za gđicu Bomont.
Naposletku, zahvaljujući njoj mi smo sad zajedno.
I ona je bila čarobna.
Naši odmori su isplanirani do kraja vremena.
Svako proleće provešćemo u planinama,
a svakog leta bićemo mesec dana pored jezera.